Természeti katasztrófák

– általuk Isten szól hozzánk!

Egy ideje már televízióra sincs szükségünk ahhoz, hogy képet alkossunk magunknak a természeti katasztrófákról, mert azok gyakran a közvetlen környezetünkben történnek. Az árvizek és erdőtüzek mellett szinte mindennaposak lettek a földrengések, a földcsuszamlások, a ciklonok és a hőhullámok.

Egyesek aggódva kérdezik, vajon mikor érik utol őket is ezek a csapások. Az anyagi károk milliárdokra rúgnak, és még ennél sokkal súlyosabb, hogy nagyon sok ember életét is veszti ezekben a katasztrófákban.

A klímakutatók azt vizsgálják, mi lehet az oka ezeknek a szörnyű eseményeknek. Nyugatias, elemző gondolkodásmódunk szerint kézenfekvő, hogy egy eseményt meg kell, hogy előzze az azt előidéző ok. A tudósok többsége egyetért abban, hogy a globális felmelegedés a sok katasztrófa okozója.

Azonban annak az oka, hogy a természet egyensúlya egyre nagyobb mértékben felborul, sokkal mélyebben van, az a szellemi világban rejlik. A legtöbb ember hisz a szellemi vagy láthatatlan világ létében. Ez az a világ, amely fizikailag nem mérhető, és ezért léte laboratóriumban sem bizonyítható. Mégis érezzük, hogy Isten létezik. A keresztyének ezen kívül hisznek az angyalok és a démonok létezésében is. A Biblia Isten kijelentése, ezért az egyetlen könyv, amely megbízható betekintést ad a szellemi világ történéseibe. Nem tudunk meg belőle mindent, amit szeretnénk, ahhoz viszont eleget megtudhatunk, hogy a körülöttünk zajló eseményeket helyesen értelmezzük.

Mi tehát a Biblia mondanivalója a természetben végbemenő katasztrofális eseményekről?

Először is tudnunk kell azt, hogy a láthatatlan világ befolyással van a mi látható világunk eseményeire. A Biblia beszél arról, hogy az egész teremtett világ szenved annak a következményeitől, hogy az ember elfordult Istentől.

Nem csupán az ember, a természet is kínlódik, és sóvárogva várja, hogy megszabadulhasson a haláltól és a mulandóságtól (Róma 8,18-22).

Arról is értesülünk a Bibliából, hogy Isten mindenható, vagyis számára nincs lehetetlen. Természetesen Isten mindenhatósága magában foglalja azt is, hogy elég erős ahhoz, hogy a természet erőit kontroll alatt tartsa. A 147. zsoltár 8. verse például azt mondja, hogy Isten küldi a felhőket, és az eső az Ő tetszése szerint esik.

Itt felmerül a kérdés, miért engedi meg akkor Isten korunk katasztrófáit, hiszen számára nyilván nem volna nagy dolog, hogy megakadályozza mindezeket a szörnyűségeket.

Lukács evangéliuma 13. fejezetében az emberek hasonló kérdést tesznek fel Jézusnak. Beszámolnak neki egy vérfürdőről, amelyet Pilátus rendezett, és egy balesetről, amelynek következtében Siloámban tizennyolc ember meghalt. Jézus a kérdés feltevőinek félreérthetetlenül tudtára adja, hogy mindnyájan hasonlóan meg fognak halni, ha nem szakítanak a saját akaratuk szerinti, Istentől eltávolodott élettel. Jézus itt az örök halálról és az Istentől való elszakadásról beszél, amiben mindenkinek része lesz majd, aki úgy él, mintha nem létezne Isten, aki előtt egyszer majd el kell számolnia az életével. A Biblia egyértelműen azt mondja, hogy azok az emberek, akiknek az életében nem Jézus Krisztus az Úr, örökre el fognak veszni (pl. János 3,36).

Az ilyen jövőbeli kilátások sokkal rettenetesebbek, mint bármilyen szerencsétlenség és bármilyen természeti katasztrófa, amely itt a Földön érhet bennünket. És az Úr Jézus pontosan erre hívja fel az Őt megkérdező emberek figyelmét. A jelenlegi szörnyű eseményeket arra használja fel, hogy az ezeknél is szörnyűbb eljövendő szenvedéstől megóvjon. Az a személyes szerencsétlenség, amely valakivel önhibáján kívül történt, nem elsősorban annak a közvetlen következménye, hogy istentelenül él, hiszen istenfélő embereket is sújtanak balesetek és katasztrófák. Sokkal inkább ezek által Isten mintegy reánk kiált, hogy feleszméljünk és visszatérjünk hozzá.

Ennek ellenére mégis van összefüggés korunk katasztrófái és aközött, hogy az emberek általánosságban véve elfordultak Istentől és az Ő kijelentésétől, a Bibliától. E világ valamennyi szenvedése ugyanis akkor keletkezett, amikor az ember Isten ellen és a parancsai ellen döntött. Miután mi, emberek cselekedeteinkkel máig azt bizonyítjuk újra és újra, hogy elidegenedtünk Istentől, most együtt kell élnünk ennek a következményeivel. Erre az ok-okozati összefüggésre mutat rá például az Ige a Galata 6,7-ben, ahol ez áll: „amit vet az ember, azt fogja aratni is”. Vagy szemléletesebben megfogalmazva: az istentelenség maga után vonja Isten ítéletét, és ez történhet természeti katasztrófák formájában is.

Ezt a történelemben is láthatjuk. Nóé idejében a vízözönt Isten nem egyszerűen csak megengedte, hanem ítéletként küldte, hogy így büntesse meg a megromlott emberiséget. Sodomára és Gomorára Ő bocsátott kénköves tüzes esőt. Egyiptomot tíz szörnyű csapással büntette. A 2Krónika 7,13 kimondja, hogy az aszályt, a kártevőket, sőt a járványokat is Isten küldi válaszul az emberek istentelenségére.

Amikor a Biblia emellett azt is tanítja, hogy Isten szeretet (1János 4,16), és mindig szeretetből cselekszik, akkor ez első pillantásra ellentmondásnak tűnik. De Isten szeretete azt is jelenti, hogy tartja magát az Igéjéhez. Isten legfőbb célja, hogy minden ember megmeneküljön a kárhozattól, és elnyerje az örök életet, azaz hogy üdvösségben részesüljön (1Timóteus 2,4). Ezt az örök életet csak akkor kapjuk meg, ha komolyan megbánjuk, hogy Isten nélkül éltünk, és a parancsait figyelmen kívül hagytuk. Ennek belátása az első lépés a változás irányába. Ez után személyes akarati döntéssel mindenképpen kérjük, hogy Jézus Krisztus vegyen lakozást a szívünkben, legyen Ő az életünk Ura (János 1,12).

Jézus Krisztus az egyetlen közbenjáró, aki békességet teremt Isten és az ember között (1Timóteus 2,5). Kereszthalála az ár, amelyet Isten a bűnöm jóvátételeként elfogad. Egyedül Jézus fizette meg értem ezt az árat. Azt a büntetést vette magára, amelyet tulajdonképpen én érdemeltem meg.

Az Úr Jézuson kívül tehát nincs senki más, aki meghalt volna helyettem, és aki fizetett volna értem azért, hogy megmeneküljek az örök kárhozattól.

zek a tények a bizonyítékai annak, hogy Isten mennyire szereti az embert. A legértékesebbjét, saját Fiát, Jézus Krisztust küldte el hozzánk, hogy feláldozza értünk. Most arra vár, hogy minden ember önként és egészen személyesen igénybe vegye az Ő mentő ajánlatát. Ameddig itt élünk ezen a Földön, érvényes a hívása, hogy menjünk, térjünk meg hozzá. Ez is Isten szeretetének a megnyilvánulása. Isten minden nap, minden órában, sőt minden lélegzetvételünknél lehetőséget ad arra, hogy válaszoljunk a szeretetére, és engedjük, hogy Jézus megbocsássa a bűneinket.

sten hozzánk, emberekhez már különféle módon szólt, hogy rámutasson mentő szándékára. Prófétákat és igehirdetőket küldött. Azután Fiában, az Úr Jézusban Ő maga jött el hozzánk. Isten a Biblia által írásbeli formában is kezünkbe adta kijelentését, az Igét. Napjainkban ezeken kívül még katasztrófákkal is felhívja magára a figyelmet. Azért szól ilyen drasztikusan, mert erre van szükségünk. Évekkel ezelőtt történt, hogy megláttam egy gyermeket, aki a konnektort piszkálta. Felismertem a veszélyt, és gyorsan ellöktem onnan. Ezzel fájdalmat okoztam neki, sírt is miatta, de talán az életét mentettem meg határozott beavatkozásommal.

Amikor Isten a mostani idők katasztrófái által megszólal, az a katasztrófák áldozatainak szintén fájdalmat okoz. Rá kell jönnünk, hogy az ember, aki azt képzeli, hogy nincs szüksége Istenre – mert meg tud állni a saját lábán –, bizony mégsem ura a dolgoknak. Ezzel a szerető Isten azt akarja elérni, hogy térjünk meg hozzá, és engedjük, hogy megmentsen bennünket az örök élet számára. A Biblia ezt ígéri:

„Ha megalázza magát népem, amelyet az én nevemről neveznek, ha imádkoznak, keresik az én orcámat, és megtérnek gonosz útjaikról, én is meghallgatom a mennyből, megbocsátom vétküket, és meggyógyítom országukat” (2Krónika 7,14).

Társadalmunk gyógyulása tehát nem feltétel nélkül következik be. Arra van szükség, hogy Istenhez térjünk. Erre vannak jó példák a történelemben. Gondoljunk Ninive városára. Közel 2800 évvel ezelőtt Ninive lakosai rendezték a dolgukat Istennel, amikor Jónás elmondta nekik, hogy Isten mit szándékozik velük tenni. Ekkor Ő elfordította róluk az ítéletet (Jónás 3,10).

Napjainkban Isten a természeti és egyéb katasztrófákat használja fel arra, hogy felrázzon bennünket. Így akarja felhívni a figyelmünket önmagára, a szerető Megváltóra, és meg akar óvni egy sokkal nagyobb bajtól, az örök kárhozattól. Azt akarja, hogy feleszméljünk nemtörődömségünkből, és Jézushoz forduljunk.

Ne kéresd magad tovább, hanem térj meg az Úr Jézushoz! Egy házasság létrejöttekor mind a két félnek ki kell mondania az igent. Így mondta ki Isten Jézus Krisztusban az igent ránk, emberekre. Most a te válaszodat várja. Ne halogasd tovább, dönts Jézus mellett! Éppen ez a mai nap lehet az a nap, amikor Jézushoz fordulsz, és Őreá bízod az életedet.

Mondd el az Úr Jézusnak egy rövid imádságban, hogy sajnálod, hogy eddig nélküle éltél. Kérj tőle bocsánatot a magatartásodért, és mindazért a rosszért, ami ebből következett. Isten megígérte, hogy megbocsát, és Ő mindig megtartja az ígéretét. Ez után kérd Jézus Krisztust, hogy vegyen lakozást a szívedben, és legyen Ő az életed Ura.

Ha megteszed ezt a két lépést, Isten életed teljes megújulásával ajándékoz meg téged, és attól fogva az életednek olyan perspektívája lesz, amely minden katasztrófán, sőt a földi életeden is túlmutat.

Peter R. Dommel

------------------------------

Eredeti cím: Naturkatastrophen - Gott spricht zu uns!

Publisher: Bruderhand-Medien, Am Hofe 2, 29342 Wienhausen, Germany, Telefon: +49 (0)5149 9891-0, Fax: -19, Homepage: www.bruderhand.de

E-Book-Date: 12.03.2015. Best.-Nr. 027-24 | Ungarisch/Hungarian | 2st edition 2014